Annie blev dræbt af Owen.
Vi kan aldrig blive accepteret af rigtige mennesker. Vi er monstre.
Alt det, Owen og jeg havde, skal brænde.
- De er kun... - Mennesker? Ligesom vi vil være?
Jeg er med.
Vi møder folk og bliver forelsket.
Når vi skilles, efterlader de minder.
Vores elskede former os.
De definerer os. Det kan være både godt og dårligt.
Som en flipperkugle støder vi sammen og flyver i forskellige retninger.
Når vi er skilt, har vi måske fået ar.
Men vi er stærkere.
Eller mere skrøbelige, mere krævende, mere gale og fyldt med skyldfølelser.
Men aldrig uforandrede.
På torsdag skal jeg mødes med Sasha.
Vores elskede bliver i os som spøgelser.
De hjemsøger gange og forladte rum.
Nogle gange hvisker de.
Nogle gange skriger de.
De er usynlige, men altid i nærheden.
De venter.
- Mere syltetøj. - Hvor mange har vi nu?
11 glas. Hvad får dem til at tro, at vi mangler syltetøj?
- Det er en gestus. - Som at skrive "pædofil" på døren.
- Jeg vil hjemsøge Owen. - Godt.
Det er derfor, jeg stadig er her. Det var ikke nok at kende sandheden.
Der ligger mere i det, for jeg er her jo stadig.
- Har du snakket med Mitchell? - Jeg har knap set ham.
Heller ikke jeg, ikke siden ulykken.
Har du brug for hjælp?
Ja. Tak.
- Jeg ved endnu ikke, hvad jeg gør. - Jeg vil lige sige en ting.
Jeg forstår, hvorfor gør det, men jeg vil ikke have, at du forsvinder.
Så ved jeg det.
Døren går op, og der stod hotelchefen.
Han gik i stå. Jeg røg en cigaret.
Mitchells ansigt var dækket af blod, og der lå en død pige på sengen.
Hun kommer for resten forbi senere.
Hotelchefen stod der og stirrede på os. Alt var stille.
Så sagde Mitchell...
"Nå ja, gravservice."
Jeg er rigtig glad for, at Mitchell er tilbage.
Det er en spændende tid. Jeg har sagt det før...
De himler med øjnene, men det er sandt. Vi siger det sammen.
Ingen bliver efterladt.
Kom her.
Tak, fordi I tog mig tilbage. Jeg har set, hvordan menneskene er.
Det er her, jeg hører hjemme.
Kan du forklare noget?
En begravelsesforretning. Er det ikke lidt klicheagtigt?
Der er en praktisk anledning.
Når rekrutterne er døde, kommer de herhen. Men der er mere i det.
Vores eksistens er et fællesskab mellem liv og død.
Kirkegårde, sygehuse, begravelsesforretninger-
- er steder, hvor de to verdener mødes.
Vi føler os hjemme her.
- Det er vores kirker. - Og der er opbevaringsplads.
Det er herligt, at du er tilbage.
Owen.
- Var det det? - Det var elendigt, ikke?
Hvad ville Patrick Swayze gøre?
- Hvilken effekt vil du opnå? - Jeg vil have ham til at indrømme.
- Så sig det. "Indrøm." - Indrøm.
Hvæs på den sidste stavelse.
Indrøm!
Den var god. Sig også lidt uhyggelige ting.
"Jeg er mørket, jeg er døden."
Jeg er mørket.
Jeg er døden.
Det er ikke som på film.
- Vi ved slet ikke, om han kan se dig. - Jo, han skal nok se mig.
Alt er anderledes. Jeg ved, hvad jeg skal gøre.
Vi undervurderer måske, hvordan det påvirker ham.
Jeg sagde jo, at jeg vil have, at han indrømmer.
Det er ikke kun det.
Jeg vil skræmme ham.
Jeg vil have ham til at græde, bønfalde og skrige.
Det handler ikke kun om retfærdighed. Det er meget grimmere.
Er det forkert?
Det er menneskeligt. Ikke alt menneskeligt er hyggeligt.
- Du ved, hvordan det fungerer. - Kom ind.
Skal vi sprede lidt glæde?
Duncan Johnson, 41 år.
Aids-relateret virusinfektion. Han har fem uger tilbage.
- Hvad er hans arbejde? - Han er ingeniør.
Ved du, hvad jeg ville være? Arkitekt.
Da jeg var lille, havde jeg en billedbog.
Med spir, slotte og katedraler. Jeg drømte om dem.
Og om mine egne bygninger. Farvede blokke over en bjergside.
Jeg drømmer stadig om det.
Men nu er der det her.
Den her verden valgte mig.
Skræm ham ikke. Han har ikke accepteret det endnu.
Han er gal og bange, og han vil ikke dø.
Hvem vil det?
Mr Johnson? Bliv ikke urolig.
Jeg springer over høflighederne. Du har jo ikke meget tid.
Jeg hedder William Herrick. Jeg har et forslag.
Den holdt op med at virke igen.
Jeg drejer på den nu, men der sker ingenting.
Kan du det? Dejligt.
Omkring kl. 18-19?
Hvis jeg ikke er her, så gå bare ind.
Fint. Vi ses.
Owen kommer.
Sort kaffe. Ingen sukker, bare lidt koldt vand fra hanen.
- Hej, Josie. - Er det virkelig dig?
- Du har ikke forandret dig. - Heller ikke dig.
Løgner.
- Hvad laver du her? - Jeg bor og arbejder her. Og dig?
Vi flyttede, da min mand gik på pension. Han døde for fem år siden.
Det er jeg ked af.
- Hvad med dig? - Jeg er alene som sædvanligt.
- Helt alene? - Nej, jeg bor med nogle venner.
- Er de? - Nej, ikke vampyrer, men noget andet.
Vi rejste til Bristol en weekend. Husker du det? Clifton Hotel.
- Mr og mrs McCartney. - Det var i 60erne. Beatles var store.
- Jeg stjal min mors vielsesring. - Vi forlod knap hotelværelset.
- Vi skal snakke sammen. - Det er Josie.
- George er en af dem, jeg nævnte. - Hej.
Josie og jeg var kærester en overgang i 60erne.
Hun ved, hvad vi er.
Nå... Ja.
- Hvad vil du snakke om? - Vi tager det senere.
- Det var ondt. - Hvad?
Du afslørede ham.
Hvad laver du her? Er du syg?
Lungecancer.
- Kan de? - Nej.
Se dig. Du er frosset i tiden, som et fotografi.
George?
Hvorfor gider jeg i det hele taget?
Hej.
- Nu tager du vel ikke deres indskud. - Annie!
Lkke længere.
Jeg er mørket, jeg er døden.
Hævn og vrede, ild og blod.
Diamanter og ben, safirer og...
...stål.
Indrøm, Owen.
Indrøm.
Et skoleeksempel...
Annie.
Kan du ikke gøre det bedre?
Jeg vidste det. Jeg vidste det sgu.
Alt der skete hjemme hos mig. Jeg troede bare, det var...
...skyldfølelser.
Jeg burde have indset, at ikke engang døden kunne overgå dit surmuleri.
Er det ikke rigtigt? Det er Isle of Wight om igen.
Surmuleri? Du slog mig ihjel.
Hvad er du? Et spøgelse?
Hvordan virker det?
Ud med sproget!
Stille som i graven.
Vi er færdige med hinanden. Synes du ikke det?
I burde betale leje for tre.
Vi ses.
- Hvad laver alle? - Sorenson har pruttet.
Så fyrene hygger sig. Det er som middag med familien Kennedy.
- Tager de sig godt af dig? - Jeg kan ikke engang gå alene på wc.
Det var vel Seth? Vi er glade for at have dig tilbage.
- Sker der noget? - Der kan gå lidt tid endnu.
Tag en pause. Hæng ud med Mensa-fyrene deroppe.
Nej, nogen skal være her, når han vågner. Alt det jeg har set...
Når du nu rekrutterer folk... Kan du snakke med en, jeg kender?
- Ja. Hvem? - En gammel ven. Hun er syg.
- Hvad laver hun? - Ved ikke. Hun har været danselærer.
Ikke ligefrem en nøglefigur, men hvad pokker.
Når revolutionen kommer, skal vi alle kunne danse.
Tak.
- Lad dem ikke tage en, du kan lide. - Hvorfor ikke?
De kan blive onde.
- Det her liv forandrer en. - Det forandrede ikke mig.
Jo, det tog bare længere tid.
Hvad er der, Lauren? Var du ikke lykkelig?
Ja, jeg får jo alt, hvad jeg behøver.
- Åh, Gud. - Der er ingen fare.
- Der var nogle mænd. - Jeg ved det, men nu er du hjemme.
Blev han ikke bange? Slet ikke?
Det er faktisk logisk. Han er ikke et normalt menneske.
Han dræbte sin forlovede, skjulte det og lejede gerningsstedet ud.
- Hvad gør vi nu? - Jeg må vel mødes med Janey.
- Owens kæreste? - Ellers bliver hun den næste.
- Hej, fremmede. - Du er sent hjemme.
Ja, jeg havde noget...
Det var en skør dag.
- Er der kaffe i nogen af dem? - Den her måske.
- Jeg hjemsøgte Owen. - Fint.
Jeg ville snakke med dig først, men...
Han så mig, men han reagerede ikke, som jeg troede.
- Nu vil jeg møde Janey. - Det lyder som en god plan.
- Hvor har du været? - På arbejde. Jeg har haft travlt.
Du er gået tilbage til dem, ikke?
- Det er anderledes. - Dræber du igen?
Ingen bliver tvunget til noget. Vi giver folk håb.
Nu har jeg hørt det med.
Du flyttede ind her for at være en del af menneskeheden.
- Du ville ikke være det, du er. - "Menneskeheden..."
Mange mennesker peger stadig, når de ser et fly.
I taler om, hvor charmerende og godhjertede de er.
De er dumme, voldsomme og onde. Vi bliver aldrig som dem!
Gudskelov for det. Det er dem, der er monstre.
Tænk, at jeg ikke har fattet det før.
Det er en stor mundfuld. Det handler om at være et alternativ.
Hvis jeg siger ja...
- Bliver jeg så rask? - Ja, omgående. Det gælder alle.
- Det ville stoppe sult, krig... - Hold op med salgstalen.
Jeg kan ikke kende dig.
Men jeg ville ikke...
Jeg ville se sådan her ud. Jeg ville fryse i tiden som et fotografi.
- Med dig? - For altid.
- Undskyld. - Jeg havde det også sådan.
Nej, det var anderledes. Når man er menneske, er man dødelig.
Det betyder, at man dør. Det kan du ikke tage fra folk.
- Det er et valg. - Det er et trick.
Folk gør det frivilligt, men det er alligevel bondefangeri.
I har ikke ret til at tilbyde det, I gør.
Selvfølgelig vil folk leve evigt, men det gør det ikke rigtigt.
Det er evolution.
Skal ingen fødes eller dø?
Det er ikke evolution, men fuldt stop.
Var mødet med ham virkelig din ide?
- Den Mitchell jeg kendte... - Jeg ville redde dig.
Nej, det var ikke det.
De venner, som du bor sammen med... Kender de til det her?
Det var derfor, du bad ham om det. Du vidste, hvad jeg ville sige.
Janey. Det er mig.
Nej!
Godt, du bliver altså bange.
Hej.
- Janey. - Åh, gud.
Jeg gør dig ikke noget.
Du tog mine sko af. Åh, gud, hvorfor gjorde du det?
- Du besvimede. - Du ville holde mig her.
- Du vil forhindre mig i at flygte. - Så havde jeg hugget dine fødder af.
- Åh nej! - Jeg vil ikke hugge dine fødder af.
Du er jo død. Du døde!
- Du faldt ned ad trapperne. - Det var ikke sådan, det gik til.
- Jo, Owen sagde... - Owen...
Han slog mig ihjel.
Det passer ikke.
Det er derfor, jeg stadig er her.
Jeg kan ikke slippe det.
Jeg ville advare dig, for du bliver den næste.
Du lyver. Han elsker mig.
Hvis du siger, at han aldrig har slået dig eller skræmt dig-
- så går jeg med det samme.
- Nogle gange bliver han... - Hvad?
- Nej. - Sig det.
Nej! Jeg er ved at blive sindssyg.
Ligesom min tante Linda. Hun så søstrene Brontë.
Owen?
Owen! Owen!
- Hvad er der? - Jeg er ved at blive sindssyg.
Jeg ser Annie, hun er her. Hun vil hugge mine fødder af.
Det er taget ud af sin sammenhæng.
- Jeg ser ikke noget. - Han lyver.
- Den har hendes stemme. - Jeg sværger, jeg kan ikke se noget.
Hør ikke efter ham. Du så mig og snakkede med mig.
Få det til at holde op.
Hvad har det sagt? Hvad tror du, at det har sagt?
Det sagde, at du dræbte hende.
Nå, gjorde det?
Ved du, hvad jeg tror, at det er? En forsinket reaktion.
- Hvad mener du? - Du har skyldfølelser.
Vi var jo sammen, mens hun levede.
Vi havde jo et forhold.
Ja, e-mail og sms.
Den gang på dit arbejde, i bilen, til vores forlovelsesfest.
- Til vores forlovelsesfest. - På handicaptoilettet.
Det er en reaktion på det.
Ved du hvad? Annie ville elske det her.
Hun var altid så bitter.
Hele hendes liv var hun bitter på folk, der var klogere.
Folk som gjorde noget med deres liv.
Hun stod ved siden af og hakkede på folk.
Hun deltog aldrig og tog ingen chancer.
Hun levede sit liv i periferien, som et spøgelse.
- Er jeg ikke ved at blive sindssyg? - Nej.
Det her viser, hvor dejlig og betænksom du er.
- Ser du virkelig ingenting? - Ved du hvad?
Det kan jeg faktisk ikke.
Lægen kommer straks.
- Hej, min kæreste. - Hej, min kæreste.
Lucy Willis skal med, når vi går til fysioterapeut og røntgen.
Det er den eneste måde at få hende til at motionere på.
Forstået.
En ting til. Resultatet er kommet.
Det viser sig, at du har en lækker røv.
Nå? Og du har to vidunderlige...
Jeg skal snakke med dig.
- Altså... - Ja.
- Jeg ved ikke, hvad Mitchell sagde... - Hold mund.
- Mitchell er i knibe. - Hvad?
En anden vampyr ville rekruttere mig og gøre mig til en af dem.
Vampyrerne mobiliserer sig. De får til at lyde fint-
- men det er en invasion, et kup.
Det første de gør er at rekruttere i massevis.
De snakker med døende her. De kommer ind med Mitchells hjælp.
For pokker. Hvad skal vi gøre?
- Din ting... er den? - Til nytte? Nej!
- Det er en deltidsting. - Nå.
- Jeg troede, at du var troldkarl. - Troldkarl? Latterligt.
Når man er kæreste med en vampyr, ændrer det sig.
Jeg må hjem. Jeg må...
Hvor mange vil de rekruttere? Hvor slemt er det?
Han sagde noget, den der mand...
"Ingen bliver efterladt."
Hej.
Hvorfor Bristol? Hvorfor ikke London eller Manchester? Hvorfor?
Den første vampyr, Richard Turner, slog sig ned her i 1630.
- Den første? - Den første der levede et dobbeltliv.
Han stillede op til parlamentet.
Han dræbte tusinder. Ingen vidste, hvad han var. Har ingen fortalt det?
De gode historier handler om dig. Andre dræber bare ludere.
Folk snakker om, da du ordnede tvillingerne, en soldat...
Jeg må snakke med Herrick. Flyt dig.
Vi burde gøre det her noget oftere.
Mitchell er her.
Hallo?
Hun har fået for lidt tid.
Hun var jo lige vågnet igen.
- Hvad laver I her? - Der må være system i det.
Det var derfor, Michael døde, og Daisy blev syg.
Vi holder mund og spiser, når I siger til, men ingen når at komme sig.
- Drikker de jeres blod? - Vil du ikke nok lade være?
- Hvor længe har I været her? - I uger. Der var andre før os.
Vi ville have fortalt det.
Men som med så meget andet i livet...
...så afhænger alt af timing.
Annie. Vi må redde Mitchell. Det er værre, end vi troede.
Jeg mødte en kvinde på sygehuset. Jeg fortæller undervejs.
De holder til i en begravelsesforretning.
De er ikke bange for stereotyper.
Jeg ved ikke, hvad jeg leder efter. Noget at forsvare mig med.
Indtil videre har jeg et piskeris og min mobiloplader. Det er...
Hvad skal vi tage med? Kors og hvidløg?
Vi burde have set flere film. Du burde have svaret...
Du må gerne afbryde og sige noget konstruktivt.
- Jeg kan ikke. - Undskyld, hvad sagde du?
Jeg er slået.
Jeg kan ikke røre mig, jeg kan ikke...
Owen har vundet. Jeg kan ikke røre ham.
Han dræber mig om og om igen.
Hold op med at snakke, rejs dig og hjælp mig.
- Du forstår ikke. - Vores ven Mitchell har brug for dig.
Hvis du ikke kan hjælpe, har du selv gjort det, Owen ikke kunne.
Så er du nemlig endelig død.
- Er det her vampyrhovedkvarteret? - Goddag.
Vi har desværre lukket. Men jeg har...
- Åh, gud, hvad vil du? - Vi må være det rigtige sted.
- Vi vil se Mitchell. - Skrid, inden jeg kalder på de andre.
- Kan vi lægge en besked? - Hvad fanden er det der?
- Jeg er et spøgelse. - Er du?
Kan du flytte på ting og gå fra et rum til et andet?
- Det kan alle vist. - Hold kæft.
Du slipper kun, fordi jeg lige har støvsuget.
Jeg henter Mitchell.
- Vi skal have det sjovt med dig. - Hjælp mig, Annie.
Sorenson! Bell!
- Flot. - Jeg vil høre dig gø, din hund.
- Slog du mig med en stol? - Ja! Undskyld.
Hvad er der med jer? Det gjorde sgu da ondt.
- Slå ham igen, Annie! - Vi gør det på den gode, gamle måde.
Igen!
Det var ynkeligt. Vi er verdens mest bøssede ninjaer.
Stolen havde ingen effekt, men dit pigeslag slog ham ud.
Davidstjernen svækkede ham. Hvorfor påvirker den ikke Mitchell?
Jeg har kvalme.
- Det var mit første slagsmål. - Du må hellere vænne dig til det.
- Hvordan har hånden det? - Det gør ondt. Knoglen er såret.
- Hvem er de? - Unge hjemløse.
Du sagde, at det var frivilligt. De var her ikke frivilligt.
Hvordan troede du, at det skulle gå til?
Skulle vi spørge pænt?
Evolutionen kræver ofre. Romerne slugte næsten hele verden.
Vi fik kunstvanding, lægekunst og demokrati.
Det Osmanniske rige tog tre kontinenter, men gav os jura.
Tror du, at det kunne opnås, uden at en eneste dråbe blod blev spildt?
Det her er en historisk vending, Mitchell.
- Det er vores tur nu. - Hvad sker der med dem i rummet?
- De er en test, en teori. - Du har ikke rekrutteret dem.
Jeg vil ikke omvende alle.
Vi vil altid holde en del af menneskeheden i live.
- Hvorfor? - Vi skal jo spise.
Du kommer med historiske forgængere og slagord.
Det er bare blændværk. Du vil bare have blod.
Du vil bare dræbe.
Det føles jo så dejligt.
Jeg kan ikke gøre det her.
Desværre, Mitchell.
Du kan ikke hoppe af og på, som du har lyst.
Du kan ikke bare dyppe tæerne.
Det sender et forkert budskab.
Det forstår du vel?
Du bliver venligt behandlet.
- Hvad med mine venner? - Hunden?
Jeg har en ven mere, et spøgelse.
Hvad siger du til, hvis?
Når det sker, så lover jeg, at jeg gør det, ikke Seth.
Ikke en som ham.
- Hvordan skal vi gøre det? - Vi tager en drink.
Vi tager en stol, brækker et ben af og hvæsser det.
Gør mig en tjeneste. Bagefter skal I ikke snakke om mig, som I gør nu.
Fortæl ikke om alt det, jeg gjorde. Sådan vil jeg ikke huskes.
- Tænk, at du er forfængelig. - Jeg vil ikke inspirere nogen.
- Hvem vil smage på min stol? - Jeg burde have forberedt noget.
- Løb! - Tag dem!
- Hvor skal vi hen? - Den vej.
Tag dem!
- Kysten er ikke klar. - Så nogen dig?
- Måske. - Den vej.
- Annie? - Nej, jeg er her.
Kom, makker.
- Løb, Annie. - Jeg efterlader dig ikke.
- Vi er for mange. - Lad dem gå, så lover jeg at blive.
Nu glor han ikke på mine bryster mere.
- Af sted. Kom! - Løb!
Af sted!
- Den vej. - Kom nu!
- Hvor skal vi hen? - Vi finder et sted.
- Vi gemmer os. - Jeg kan ikke gemme mig for mig selv.
- Hvad snakker du om? - Kom nu, Mitchell!
Du fik mig ind i den her verden. Nu vil jeg have, at du får mig ud.
- Nej, aldrig. - Vil du ikke nok?
- Lauren... - Du så dem i rummet.
- Jeg går også derned. - Gør ikke det her.
- Nej, George. Vent. - Nogle gange gjorde de ikke modstand.
- Hvorfor sagde du ikke noget? - Jeg kunne lide det.
- Mitchell! - Tving mig ikke, Lauren.
Du skal. Den jeg var før...
Den pige der fik høfeber og røg i smug... Hun er næsten væk.
- Snart er der kun hende tilbage. - Jeg kan ikke.
- Du reddede os jo. - Så red mig.
Nogen må standse ham. Han vil ødelægge alt.
Nu kommer det.
Åh, gud.
Tak.
Ikke for teen.
Hvis jeg vidste, at det var så farligt, havde jeg ikke gjort noget.
Jeg beklager det med Lauren.
Jeg er hjemme, skat. Jeg fik din besked.
Hele banden er her. Er de dine baggrundssangere?
Fandens. I er vel ikke også spøgelser?
Jeg burde have bedt om anbefalinger.
Må jeg spørge om noget? Vil du give mig skyldfølelse?
Det virker ikke.
Det her er noget, som ingen fortæller en.
At slå nogen ihjel og at slippe af sted med det...
Det gør en skudsikker. Man bliver en gud.
Du har glemt noget. Hvis jeg eksisterer, hvad er der så mere?
Du tror, at du er den stygge ulv. Du skulle se George ved fuldmåne.
Du tror, at du er en koldblodig morder.
Mitchell dræbte i 80 år, inden du blev født.
Jeg er kun toppen af isbjerget. Jeg er den gode betjent...
Se dig bare. Du er så tilfreds med dit snuskede lille mord.
Når det gælder ondskab, er du en amatør.
Du har forladt den trygge sti. Her bor alt det vilde.
Nu kan vi lugte dig. Vi kan finde dig ved verdens ende.
Vi kan skabe ufattelige plager.
Nu vil jeg fortælle dig det værste.
Noget kun de døde ved.
- Det passer ikke! - Jeg så det.
Find et sikkert sted med lås og slemme hunde-
- og sluk aldrig nogensinde lyset.
- Jeg sætter vand over til te. - Hvad sagde du til ham?
Jeg fortalte en hemmelighed.
Hvad sker der så med mig nu?
Jeg troede, at der ville være fyrværkeri og solskin.
- At jeg ville møde Elvis. - Vi må vente.
- Hvad skal vi lave imens? - Se "The Real Hustle".
Hvad udgør selve afslutningen? At Owen angiver sig selv?
At han tager livet af sig selv?
- Hvad kan jeg hjælpe med? - I må beskytte mig.
- Er du blevet truet af nogen? - Jeg myrdede min kæreste.
Nu bor hun sammen med en varulv og en vampyr.
De vil torturere mig. Jeg skal finde et sikkert sted.
Jeg forstår. I så fald skal vi bruge en anden formular.
Annie. Det du sagde til Owen...
Hvad skete der? Jeg har aldrig set dig sådan.
Ja... at besejre en vampyrhær giver god selvtillid.
Vi ses.
Folkens...
Åh, gud, den er her!
Er det sådan, det ser ud? Er det døden?
- Skal jeg pakke? - Nej. Det tror jeg da ikke.
- Gå, som du er. - Hvad er der på den anden side?
- Er det noget godt eller noget andet? - Sikkert noget andet.
Hvorfor skal du da gå? Vil du ikke godt blive?
- Hvorfor skal du gå? - Det er enden.
Skal jeg sige farvel nu?
- Klarer I jer? - Jeg tager mig af ham.
- Du hadede mig. - Nej, jeg gjorde ej.
- Jo. - Lidt.
- Slå ikke nogen ihjel. - Godt tip.
Skriv det ned.
- Så... - Så...
Så går jeg.
- Det er latterligt. - Du er heldig, at du kan sige farvel.
- Ja, men for fanden da! - Vælg dine sidste ord bedre.
George... Når jeg åbner døren, så se ikke ind.
Den er kold.
- Der er nogen bag døren. - Nej, det er hoveddøren.
- For pokker da! - Jeg tissede lidt.
- Hvorfor banker nogen på nu? - De går måske?
Vi kan ikke gøre det, når nogen banker på.
Åh nej!
- Inviter mig indenfor! - Åh, gud.
Inviter mig indenfor!
- Nej! - Hvad skal vi gøre, Mitchell?
- Skal vi tage pælen ud? Han dør! - Du må gå.
Døren forsvinder måske. Det kan være din sidste chance.
- Han dør. George! - Jeg tager ham til sygehuset.
Jeg tager mig af det. En ambulance, tak.
Annie... Gå!
Gå nu.
Næste gang.
- Hvad tror du på? - At det er på tide at blive voksen.
Jeg er begyndelsen. Det her land er vores.
Vi har tid nok.
Simon Terp www.broadcasttext.com